Z odposlechu přeložila Teresita
Jděte rovně a pak doleva.
Chtěl byste...?
Kdo je to?
Promiňte?
To není můj otec.
Sakra, vzali jsme špatnýho.
Moc se omlouváme. Vrátíme se a přivezeme ho.
Ježíši!
SMRT NA POHŘBU
Přivezli špatnou rakev.
Děláš si legraci?
Věřila bys tomu? Ještě, že jsem se podíval.
Měli bychom smuteční obřad za náhodného člena společnosti.
Co za lidi to vede tenhle podnik?
- Můj bože. - Jako bych toho neměl dost.
Máma je mimo a na Roberta není spoleh,
jestli vůbec přijede a ta pohřební řeč je taky strašná.
- Není strašná. - Ale je.
Přemýšlel jsem, jestli by ten proslov neměl mít Robert.
Je to slavný spisovatel, možná bych mu to měl nechat.
Ty jsi stejně dobrý spisovatel jako tvůj bratr, Danieli. Možná ještě lepší.
Jen musíš najít někoho, kdo vydá tvůj román.
Všechno bude v pořádku.
Hned jak skončí ten pohřeb,
musíme se zaměřit na stěhování a začít náš vlastní život.
Volal jsi jim? Volal, že ano, Danieli?
- Složil jsi tu zálohu za byt? - Vyřídím to, slibuju.
Nesnáším pohřby, ty ne? Je to tak depresivní.
Myslím smrt a to všechno. Souhlasíš, Justine?
Justine!
Jo, jsou v pohodě.
V pohodě? Jak můžeš říct, že jsou v pohodě?
A proč tam vůbec jedeme? Vždyť Daniela ani neznáš.
- Znám Daniela. Párkrát jsme se setkali. - Párkrát neznamená, že jste přátelé.
- Ne přátelé... - Promiň, jestli budeš kouřit, můžeš to dát z okna?
Já opravdu nechci mít rakovinu, Děkuju moc. Mám dost svých problémů.
- Jakejch? - Kůže na zápěstí, co ti o ní pořád říkám,
koukni, je to v prdeli.
Jsem v prdeli.
Proč tam vlastně jedeme?
To kvůli Martě, co?
Justine!
Jsi v pořádku?
Není to tak zlý, Martho.
Jsem trochu nervózní.
- Protože uvidíš mýho tátu? - Já jsem prostě jen ještě nikdy nebyl
někým tak otevřeně nenáviděný.
Ale on nenávidí každého. To si nesmíš brát osobně.
- Musíš se uvolnit. - Nemůžu. Jsem z toho nervní.
Bude se víc starat o to, že umřel manžel jeho sestry. Nebude se starat o tebe.
Ale jsem si jistá, že když mu řeknu, že se budeme brát, tak...víš...
tak se s tím smíří. - Jsi si tím jistá? - Samozřejmě.
Nedokážu si Viktora představit, jak se s něčím smiřuje.
Jedeme na pohřeb, ty zasranej debile! Nemáš žádnou úctu?!
Dobře, uklidni se. To je v pořádku, dýchej.
Nosem. V pořádku?
Zhluboka se nadechni. Jsi v pořádku?
Zasranej blbec.
Dobře, já jdu dolů. Doufám, že tentokrát přivezli správnou rakev.
- Půjdu s tebou. - Ne, nemusíš. Zvládnu to.
Já vím. Ale já půjdu zkontrolovat zasedací pořádek.
- Aby bylo dost místa pro strýčka Alfieho. - Ale do prdele.
Haló?
Ahoj, kamaráde. Jak se máš? Jsi v pořádku?
Jo. Jistě, že si pamatuju strýčka Alfieho.
Naprosto v pořádku. Ne, určitě to není problém.
Jistě, že mi to nevadí.
Dobře, je to v pořádku. V pořádku, opravdu. Uvidíme se.
Měj se. Sakra!
Takže, je tohle... váš otec, pane?
Ano, je. Je.
Ahoj mami. Jsi v pořádku?
Nevím, co bez něj budu dělat? Pro co budu žít?
Nebuď směšná. Máš přátele, rodinu, mě a Jane, Roberta...
Kde je Robert? Víš o něm něco?
Jeho letadlo právě přistálo, bude tu brzy. Neboj se.
- Kdybych mohla něco udělat, Sandro... - Nesahej na to, drahá. Nechává to otisky.
Jo, donesu ti je. Ne, odpoledne to nejde. Jdu na pohřeb.
Jo, můj strejda umřel. Jo, strašný.
Říkám ti, kámo. Tohle je opravdu silný zboží. Stačí ti opravdu jen půlka.
Ne, věř mi. Sestřelí ti to hlavu.
Musím jít, je tu moje sestra. Vezmu to s sebou a donesu ti to po pohřbu.
Dobře, uvidíme se. Měj se.
Vydržte!
Ahoj, jak se máte?
Troyi, ty ještě nejsi připravený? Přijdeme pozdě.
Vezmu si jen kalhoty a jsem připravený.
- A vy jste v pohodě? - Simon je na nervy.
Potkali jsme debila za volantem, co nás málem sundal ze silnice.
Fakt? Hajzlové. Udělejte si pohodlí, budu tu za 2 minuty.
- Na co tu má tolik léků? - Troy studuje farmacii.
Jsi v pořádku?
Jsem trochu nervní. Ne moc, jen...
Vem si jednu tuhle.
Uklidní tě.
- Jsi si jistá? - Samozřejmě, je to jen valium.
Dřív jsem je polykala pořád. Pomůže ti to, opravdu.
No tak! Otevři pusu.
Jsem hotovej.
Haló? Haló?
Roberte? Roberte!
- Ahoj, mami. - Drahoušku.
- Jak je? - V pohodě.
- Jak se máš? - Dobře. Jaký byl let?
Skvělý. Bylo dost turbulencí, měl jsem trochu obavy.
Ale to je zvláštní na první třídě. Nezáleží, kolik zaplatíte za letenku.
Když letadlo spadne, mrtví budou stejně všichni.
Ne, ne, já za ní jdu. To nic.
Ale do prdele.
To je on.
Ježíši, neřekl jsi mi, že je na kriplkáře.
Strýčku Alfie, dobrý den. Odvezeme vás na pohřeb.
Kde jsi sakra byl?! Jedeš pozdě!
- To je hroznej zármutek. - No, nemá to být sranda.
Je to jako by mi někdo trhal srdce z hrudníku.
Já vím. Je to strašné.
V takových chvílích v sobě mají lidé mnoho pocitů.
No, jsem rád, že tu budeš s mámou.
No, ne na dlouho. Jen a já se stěhujeme.
- A co bude s mámou? - No, vlastně jsem si říkal,
že by možná jela ráda s tebou do New Yorku.
Nebuď směšný. Nemůžu ji vzít do New Yorku. Co bych tam s ní dělal?
- To bych ji jako bral na večírky? - Ale my už se rozhodli.
Složili jsme zálohu na byt.
- A budeme potřebovat ty peníze. - Jaký peníze? - Peníze za pohřeb.
- Slíbil jsi, že zaplatíš polovinu. - Opravdu? - Jo.
- No dobře. - Takže...
Teď je nemám, Danieli. Ale můžu ti je dát tak...
..za pár měsíců. - Pár měsíců? Já je potřebuju teď.
- To nepůjde. Jsem švorc - Jak švorc?
Jsi úspěšný spisovatel. Žiješ v New Yorku. Máš tam luxusní byt. Jak to myslíš?
Dokážeš si představit, co to všechno stojí? A kromě toho jsem utratil jmění
za letenku sem. Víš, kolik si teď účtují za první třídu? Je to ostuda!
- Takže chudák strejda Eddie. - Jo. - Setkal ses s ním, Simone?
Simone?
- Byl tu teď vevnitř pes? - Co?
Jsem si jistý, že tu uvnitř byl pes.
O čem to sakra mluvíš?
O ničem.
Není tu kde zaparkovat.
- To je směšné. - Co tady?
Tenhle odjíždí.
- Zaber to! - Dobře!
Co to děláš?
Jsi vadnej?
Promiňte...
Promiňte. Jé, ahoj Martho. Já tam chtěl zrovna zaparkovat.
- Jsi příbuzný, Howarde? - Nejsem, ale...
Ahoj Martho.
Kdo je to?
- Co se děje? - Viděl jsi to? Sotva se na mě koukla.
- Ptám se, co se děje? Už jsme tu? - Bože. Máme v autě strejdu Alfieho.
Nemůžu uvěřit tomu, že jsem neřekl, že máme v autě strejdu Alfieho.
- Dobře, uklidni se. - Co se sakra děje!
Skoro se na mě nepodívala.
Je to tu hodně zelené. Moc, moc... Hodně zelené.
Simone, co se s tebou děje?
Co tím myslíš?
Mluvíš o přeludech psů a věcech, co jsou zelený.
Co se děje?
Nevím.
- Martho, je Simon takovej i normálně? - Jasně, že není.
Něco není v pořádku.
Ahoj.
To musí být tím valiem.
- Valiem? - Jo.
Dala jsem mu valium z tvýho bytu.
Asi na to není zvyklý.
Dobrý.
Nechceš jet ještě blíž?
Jedeš špatným směrem.
- Zastav, musím mluvit s Marthou. - Co? - Musím s ní mluvit.
- A co Alfie? Potřebuju s ním pomoct. - Přijedeme pozdě!
Mohl byste s tím, prosím, přestat?
Díky, že jste přišli. Rád vás vidím.
Je to divný, být tu zpátky, když jsem byl tak dlouho pryč.
- Žiješ v cizině. Ztratil jsi kontakt. - Kdo jsou ty lidi?
Já ani nikoho z nich nepoznávám.
A kdo je sakra tohle?
Nemám tušení. Třeba je to otcův zaměstnanec.
Poslouchej, nechceš abych zaplatil tohle všechno sám, že?
Já neumím vytahat peníze ze vzduchu, Danieli.
Ježíši zasranej Kriste...
- Danieli, jak to vypadá? - Dobře, reverende Davisi. Děkuji.
- Čekáme, až všichni dorazí. Pak začneme. - Skvělé, děkuji.
Znáte mého bratra Roberta?
Ten spisovatel. Jistě. Je mi potěšením se s vámi setkat.
- Četl jsem několik vašich románů. - Opravdu?
- Musíte být na svého bratra velmi pyšný. - Ano, velmi pyšný.
- A budete mít dnes smuteční řeč? - Ne, tu bude mít Daniel.
Skvělé. Jen se ujistím, že mám všechno, co potřebuji.
Myslím, že bys měl mít tu řeč ty.
- Všichni čekají, že ji budeš mít ty... - Nebuď hloupý.
Bude to dobrý.
- Tohle tam už můžete dát. - Jak se má moje sestřička?
Je smutná. Byl to skvělý manžel.
- Tak pozorný, oddaný... - Můžu ti udělat šálek čaje, Sandro?
Čaj zmůže mnoho věcí, Jane. Ale mrtvé vrátit neumí.
Můj otec byl vyjímečný muž. Můj otec byl vyjímečný muž.
Danieli, volal už jsi kvůli té záloze?
- Ne, ještě ne. - Tak mi dej to číslo a já to udělám.
- Jane, podívej se tam na toho člověka u stolu. Nepoznáváš ho?
- Pořád na mě zírá. - Ty mě ale vůbec neposloucháš.
Musíme tu zálohu složit dřív, než bude pozdě. Rozumíš?
Dobře.
Nejde to otevřít. Sakra!
Nerozbij to!
Dělej! Jdeme pozdě!
Můj otec...můj otec byl vyjímečný muž.
- Katie je ale kus. - Co?
Katie. Když jsem odjížděl, tak to byla ještě malá holka. Ale teď...
teď je to kočka. Půjdu s ní hodit řeč.
Jo, jdi.
Můj otec byl vyjímečný...
- Zdravím. - Dobrý den.
Bylo mi to velmi líto, když jsem se dozvěděl, že váš otec...
- Mluvil o vás. Říkal, že jste dobrý syn. - Děkuji.
Zmínil se o mně někdy? Jsem Peter.
Ne, myslím, že ne. Vy jste byl jeho přítel?
No, těšilo mě. Je od vás hezké, že jste přišel.
- Tlač tu zatracenou věc! - Já tlačím!
Můj otec byl vyjímečný muž...
Myslím, že bychom měli všechny zavolat, abychom mohli začít s obřadem.
- Opravdu, můžu tu být jen do tří. - Můžete počkat pět minut
na našeho strýce Alfieho? Neměli bychom začít bez něho.
Jistě, jistě.
Půjdu...
Není to krása?
Martho, můžu na slovíčko? Omluvte nás.
- Co se děje? - Musím ti něco říct.
A dopředu ti říkám, že se ti to nebude líbit.
- Rád vás vidím. Díky, že jste přišli. - Danieli.
- Strýčku Viktore. - Ahoj Roberte. - Strýčku Viktore, jak je?
Smutný den...
Tak jak je v New Yorku?
- V pořádku. - Co jsem to slyšel za nesmysl, že nemáš řeč?
- Je to pravda. Bude ji mít Daniel. - Tak to je ale velká škoda.
Daniel bude jistě dobrý, ale ty jsi tu spisovatel.
Omluvíte mě na chvíli?
Takže...nějaká nová kniha na obzoru?
- Jen se ujistím. - Jistě.
Jsi v pořádku?
Každej zatracenej člověk tu chce, aby měl tu řeč Robert.
Byl to i můj otec. Mám právo mít tu blbou řeč.
Jistě, že ano. Jistě, že ano.
Bude to ta nejlepší řeč, jakou kdy slyšeli.
Slyšel jsi to? Zdá se, že Robert nebude mít řeč.
- Co jsi to řekl? - Že to valium, cos dala Simonovi, nebylo valium.
Je to halucinogenní směs.
Něco jako LSD.
- To je vtip, Troyi? - Není, podívej, co dělá.
Ty jsi se zbláznil? Co to dělalo v tvým bytě?
Netušil jsem, že si je někdo vezme.
- Nikdo si v cizím bytě jen tak nebere léky! - Bylo to v lahvičce od valia!
Jdi do prdele, Troyi. Co budeme dělat?
- Mám mu to říct? - Ne, to by ho totálně rozhodilo.
Budeme na něj dávat dobrý pozor, aby se nám to nevymklo z kontroly.
Nesmí s nikým mluvit moc dlouho.
Ahoj tati, jak se máš?
- Jdeš pozdě. - Tati. - Ahoj Troyi.
- Nešel jsi dneska na univerzitu? - Nestarej se, doženu to.
Vím, o tebe nemám starost.
Vidím, že jsi vzala s sebou svého... přítele.
Jmenuje se Simon. Simone? Jistě, že jsem ho vzala s sebou.
Je to můj přítel.
- Martho, ráda tě vidím. - Je mi to moc líto, teto.
Strejda Edward nám bude moc chybět.
- Byl to skvělej člověk. - Ano, to byl.
- Simone, to je moje... - Je mi to tak...
Je mi tak líto...té smrti.
- Je mi to tak líto. - Děkuji.
Všechno...
- Co budeš dělat? - Nevím, nemůžu odejít.
Nikdo by tu se mnou pak nemluvil. Sakra!
Ahoj, Martho.
- Teda, tobě to sluší. - Jsem oblečená na pohřeb.
Jo, ale i tak...
- Co to zasnoubení? Je to pravda? - Kdo ti to řekl? Neví to ani táta.
Tohle je ten chlápek, co si ho bereš? Ty s ním chceš strávit zbytek života?
Jo to je on.
Potřebuju pomoct, Justine.
Ahoj, Danieli...
- Já bych si s vámi chtěl promluvit, až budete mít čas. - Jistě, já jen...
- Počká to? Právě dorazil můj strýc. - Jistě.
Díky, Justine. Díky. Doufám, že s tím nebyly problémy.
- Jak je ti, strýčku Alfie? - Strašně.
Dámy a pánové, zaujali byste svá místa?
Začneme s obřadem.
Uhněte, uhněte! Nezačínejte, ještě nezačínejte!
Bože, Howarde, ty smrdíš.
- Drazí přátelé a rodino... - Možná proto, žes mě nechal samotnýho
abych se dřel se strejdou Alfiem.
Nemluvě o tom, že jsi shrábnul všechny zásluhy.
Můžete, prosím, být potichu?
Začneme s Edwardovou oblíbenou pasáží z bible krále Jamese.
Je to První kniha Samuelova, kapitola 18.
Jen abys věděla, měli jsme v autě strejdu Alfieho.
Tys mi zabrala místo k parkování a já ho musel tlačit půl míle sem.
To bylo moje parkovací místo.
Hele, jestli nepřestaneš, tak tě vytáhnu ven a jednu ti fláknu, jasný?
- Co se děje? - Ukradla mi parkovací místo.
Jak ukradla parkovací místo? To je pohřeb, tak se podle toho chovej.
"A Jónatan uzavřel s Davidem smlouvu, neboť ho miloval jako sám sebe."
A začalo se říkat, že duše Jonatánova byla připoutána k duši Davida.
Jónatan svlékl plášť, který měl na sobě, a dal jej Davidovi.
též své odění i s mečem, lukem...
a opaskem."
A teď nám řekne pár slov Edwardův syn Daniel.
Zdravím vás. Jsem rád, že vás přišlo tolik.
Netušil jsem, že byl tak oblíbený.
Zdá se, jako by měl víc přátel teď, když je mrtvý, než když byl naživu.
Můj otec byl vyjímečný muž. Narodil se v roce 1938, těsně před vypuknutím války.
A nezapomenu na dobu, kdy nás otec vzal...
do míst, kde vyrůstal. Nedaleko města Crowley v Sussexu. Po letech se změnilo,
jak se rozšiřovalo letiště Gatwick. Stalo se z něj satelitní městečko,
zvláště díky své blízkosti k Londýnu.
V době, kdy byl můj otec mladý to bylo idylické místo.
Spousta polí a zeleně a otec...
se hodiny toulával po krajině se svým přítelem z dětství Bobem.
Vyprávěl mi, jak trávili letní dny ježděním na kole...
- Viděla jsi to? - ...v okolních polích...
- Ta rakev se pohnula. - ...a plavali v jezeře.
- Otec... - Zase jsem to viděl.
Otcovo první zaměstnání po škole bylo u Thompsonu,
...kde byl elektrikářským učněm. - Teď...zase.
- Říkám, že se ta rakev hýbe. - Když mu bylo 18, odešel z domova...
- Simone, říkám ti, uklidni se. - ...poté, co se pohádal se svým otcem.
Říkám, že se ta rakev hýbe!
Je tam někdo živý!
Simone, kam jdeš?
Co to s váma všema je? Nekoukejte tak na mě!
Nevidíte?
Otevřete oči! Hýbe se v té rakvi!
- Simone! - Co to děláte?
- Jděte odtud! - Simone! Přestaň! Nesahej na to!
Pustím ho ven!
To bylo neuvěřitelné, co?
Zavoláme vás zpět hned, jako to bude možné.
Pro Boha! Co to, sakra, mělo znamenat?
- Danieli, já se moc omlouvám. - Ta rakev se hýbala.
Jen jdi dovnitř a já ti to vysvětlím později. Moc se omlouvám.
Bylo tam škrábání. Rozhodně zvuk, jak škrábal...
- Jsi v pořádku? - Ne.
Ne, ještě jsem kvůli té záloze nevolal.
Zabiju ho!
Já ho zabiju!
- Tati, nech toho. - Nechat toho?!
- Totálně zkazil celý pohřeb! - Nebyla to jeho chyba!
Jak to myslíš, že to nebyla jeho chyba? Teta Sandra je naprosto otřesená.
Chci, aby hned vypadnul, jasný?
Slib mi, že už nebudeš mít nikdy nic společného s tím... směšným člověkem.
Omlouvám se.
- To nemůžu. - Proč ne?
Protože se k sobě stěhujeme.
Pro Boha...
- To jsi úplně ztratila rozum? - On není takový. Měl nějaké prášky...
...a je z toho mimo. - Prášky? Jaké prášky?
Vzal si nějaké valium a měl na něj silnější reakci.
- Valium? - Ano.
Promluvíme si později.
- Simone. - Martho. - Pojď, sedni si.
Vážím si toho...
Jsi v pořádku, kamaráde?
To bylo hrozné, že?
Vyvalil se před tvou mámou jako mrtvej pstruh.
- Jo, Howarde, nech toho... - Jo, promiň.
Já jen, že nikdy nevíš, co se ti stane.
To je jako se mnou. Mám teď nějakou divnou vyrážku.
Mám už to několik týdnů a netuším, co to je.
Měl by ses zeptat mého strýce Viktora. Je to doktor.
Ano!
Přísahám, že jsem viděl, jak se hýbe. Viděl jsem to.
Nikdo jiný to neviděl. Přísahám, že jsem to viděl. Asi jsem zešílel.
Proč mám tak velké ruce?!
Simone, poslouchej mě. Musím ti něco říct.
- Pamatuješ se, že jsem ti dala valium? - Jo.
No...
...a ukázalo se, že to nebylo vůbec valium.
- Slyšíš mě? - Haló?!
Zdravím, doktore.
Mám tady vyrážku na kůži, už několik týdnů a nechce to zmizet.
Vím, že je to jen malý kousek, ale vypadá to divně, co?
Victore, jdu zpátky.
- Asi byste měl jít ke kožnímu. - Co? Co myslíte, že to je?
- Vypadá to jako nějaká mutace pigmentu. - Mutace pigmentu?
- Může to být alergie na korýše, ořechy. - Ořechy? Jaké ořechy?
Já nevím. Arašídy, mandle. Omluvte mě.
Chápeš?
Halucinogeny.
Moje rada zní: uvolni se a nech to účinkovat.
- Zkus si to užít. - Ty...!
- Simone! - Jak dlouho to účinkuje? - Já nevím.
- Simone! - Tak osm hodin.
- Osm hodin tohohle? - Simone, pust ho! - Ty...!
Je mi zle...
Simone, počkej.
Poslouchej, Martho...
Promiňte, omlouvám se...
Je mu nevolno.
Simone, jsi v pořádku?
Simone?
Simone, pusť mě dovnitř.
Simone?
Martho... Neviděla jsi náhodou lahvičku od léků?
- Simone! - Dobře... - Jsi v pořádku?
Soustřeď se. To zvládneš.
Jsi Simon Smith, právník.
Právník...!
Osm hodin, to není problém!
Osm hodin to bude... Kde jsou moje hodinky!
Bylo to...
Simone, otevři ty dveře.
Před sedmi hodinami? Bože, Ježíši, kurva!
To je... To nic.
- Zármutek děla s lidmi zvláštní věci, že? - Ano.
Jestli si vzpomínáte, chtěl jsem s vámi o něčem mluvit. - Ano, ano.
- Můžeme jít někam, kde je klid? - Jistě.
- Píšete knihu? - Ano. - Jako váš bratr? - Ne, to ne...
- Je to skvělý spisovatel, že? - Ano, to je.
Takže...
Ano, no... Mám tu nějaké fotografie, které bych vám chtěl ukázat.
- Můžu? - Jistě.
V posledních třech měsících jsem se s vaším otcem celkem sblížil.
- Trávili jsme spolu dost času. - Aha.
Tady jsem já a váš otec v Regent´s Parku.
A tady jsme na střeše jednoho z těch londýnských autobusů.
Tady vypadám hrozně...
A kde jste se s otcem poznali?
Tak nějak...
Simone.
Jsi v pořádku?
Jo, jo, jo. Pokračuj...
Přidej se k ostatním... Přidej se... k ostatním...
Á, tady... ano.
Tady jsme...na maškarním bále v Kensingtonu.
To je váš otec. Převlečený jako římský centurion.
A jak jste si vlastně byli s otcem blízcí? Nechci...nechci být...
On se o vás nikdy nezmínil. A vy máte tyhle fotky, kde jste spolu...
Můj Bože.
Vím, že to pro vás musí být asi šok.
Určitě by vám to řekl sám, ale jistě měl strach, jak na to zareagujete.
- Moje matka to ví? - Ne, ne. Není důvod, proč by měla.
Pokud dostanu, co mi patří.
Co?
No...Myslím si, že si něco zasloužím.
Já a váš otec jsme byli milenci.
V poslední vůli mi vůbec nic nezanechal.
Jak myslíte, že se cítím? Řeknu vám, jak se cítím. Lacině.
Jako laciná děvka.
Nemyslíte si, že si něco zasloužím?
Co chcete?
No, myslím, že 15 000 liber by mělo stačit.
15 000 liber? Chci si koupit byt.
To je vaše věc.
Počkejte. Myslíte, že sem přijdete a ukážete mi fotky vás a táty v autobuse.
To nic nedokazuje!
Co to je?
Ježíši!
Nechci to udělat, ale půjdu tam
a ukážu tyhle fotky každému. Opravdu chcete, abych to udělal?
Počkejte tady.
Danieli... Právě jsem vyprávěl Georgeovi, že když jsme byli děti,
tak nás tvůj otec často lákal, abychom šli do vody nazí.
Simone, otevři dveře.
Můžu ti nějak pomoct?
- Ani ne, díky. - Máš to pod kontrolou?
Simone?
- Co děláš příští víkend? Mám lístky... - Podívej, Justine.
Já máme teď dost svejch problémů a nemůžu se věnovat tomuhle.
Mohl bys prostě jít pryč, prosím?
Prosím!
Simone?
Roberte, můžu s tebou mluvit?
- Teď ne. Dej mi pět minut. - Je to důležité.
- Omluv nás. - Dobře.
Pamatuješ si toho chlapa, co jsme ho neznali?
- Toho malýho. - Jo.
- Právě jsem s ním byl ve studovně. - Ano?
A on mi ukázal ty fotky.
- Ano? - Jeho a táty.
- Jeho a táty spolu. - Jo?
- Jejich fotky z Kensingtonu... - Podívej, Danieli, povede to někam?
Přestaň! On to s tátou dělal!
Ale hovno!
- To si děláš prdel? - Ne, nedělám si prdel.
Říkám ti, ukázal mi ty fotky.
Počkej, počkej. Co to říkáš? Že táta byl gay?
Jo, to říkám.
- Podváděl mámu? - Evidentně ano!
- S tím malým... - Jo.
Ale to důležitý je, že chce peníze.
- Jak to myslíš, peníze? - Chce peníze, 15 000 liber.
- Ani náhodou. Vyhoď ho. - Ale on má ty fotky a když mu je nedáme,
tak všem řekne intimní detaily z jejich sexuálního života.
- Jak jim řekne intimní detaily? - Přesně!
Tak co budeme dělat?
- Sakra. - Mysli.
OK, dobře.
To je taková ztráta času. Proč se tu vůbec namáhám?
To oblečení a všechno. A ona se víc zajímá o toho idiota než o mě.
- Howarde, tohle je fakt na hovno. - Vypadá to opravdu vážně, co?
- Co? - Mutace pigmentu.
Ochutnej to. Jestli v tom nejsou mandle.
Danielův strýc říkal, že jsem alergický na mandle.
- Tak to nejez. - Jo. Buď kámoš a ochutnej to.
No tak, ochutnej to.
- Co? - Prosím. Udělej mi laskavost.
Jdi do prdele!
Neviděl jsi lahvičku od léků, vypadala jako lahvička od valia?
- Ne. - Kurva.
Už to nebude dlouho trvat.
- Nepůjdeme dovnitř? - Za chvíli.
Doktore...
Zdravím.
- Je mi to líto. Ohledně... však víte. - Děkuji.
Musí být strašné ztratit manžela. Ale vy jste pořád mladá, relativně.
Myslíte, že se znovu vdáte? Asi těžko říct, co?
Je to hrůza, když lidi umírají. Hrůza. Znal jsem jednoho chlapa.
Byl ubodanej k smrti.
Řekl o mámě toho chlapa, že vypadá jako los. Tak ho prostě...bodnul.
Přímo do krku, zasáhl hlavní tepnu.
A všude byla krev, opravdu. Nevěřila byste, kolik jí bylo.
Prostě jen tryskala ven. A legrační bylo, že ten, co to udělal,
řekl pak policii, že ani nevěděl, co to los je.
Jsou v tom koláči mandle?
To není důležitý, nechte to být.
Omluvte mě.
Hezky jsme si popovídali.
Tohle mi vysvětli. Jak to myslíš, že bude lepší, když mu já zaplatím?
Žil jsi u rodičů dost dlouho. Musel sis něco našetřit.
Já jsem nežil... Zaplatil jsem celý ten pohřeb!
Počkej chvíli. Jak víš, že ten chlap nekecá?
Ach můj Bože!
- Simone? - Simone?
- Simone... Simone? - Simone?
- Simone. - Simone!
- Si... - ...mone!
- Myslím, že je nejvyšší čas začít znova. - Mohl byste nám dát ještě 5 minut?
- Jistě. - Díky.
Co se tu děje?
Je mi to líto, ale naše plány se stehováním se asi budou muset odložit.
- Alespoň na čas. - Jak to myslíš? Proč?
Budu mít teď nějaké nečekané výdaje, pak ti to vysvětlím.
- Proč, jaký je důvod? - Teď na to nemám čas.
Takže ty jsi ten vyděračskej hajzlík.
Hej, hej, hej! Co to děláte?
To je můj rukopis. To nemá nikdo číst.
No, tak byste ho tu neměl jen tak nechat, když nechcete, aby to někdo četl.
- Tohle je moje pracovna! - Lidi, mohli bychom se zklidnit?
Já klidně.
Napíšu vám šek a tím to končí, ano? Dáte nám ty fotky a zmizíte navždy.
- Taková je dohoda, ano? - To je dohoda, ano.
To je váš první pokus?
- Co? - Ten román, je to váš první, že?
- Ano. A? - Nic.
Taky jsem to jednou zkusil, ale ani mně to nešlo.
Je to asi dar, to co máte vy.
To pro vás musí být těžké, Danieli. Žít vedle bratrovy slávy.
Žít takhle ve stínu sourozence.
Mimochodem, četl jsem váš poslední román. Opravdu dobrej.
Díky.
Tak to stačí.
- Danieli, co to sakra děláš? - Nedám tomuhle blbci ani halíř.
- Nebuď hloupý. - Proč bych měl?
Přijde sem v den otcova pohřbu, aby mě vydíral a ještě haní můj román.
- Má ty fotky. - Tak ať jim je ukáže.
- Danieli! - Ne, Roberte. Už toho mám dost.
Mám toho dost a už to nesnesu. Jestli to chce udělat, fajn.
- Fajn. - Co?
- Prosím, jděte mi z cesty. - Promluvíme si o tom.
Není o čem diskutovat. Jděte mi z cesty!
- Nechte mě! - Danieli!
- Co to děláš? Co to děláš? - Sežeň provaz nebo něco.
Provaz, nemám provaz!
Tak šňůru nebo něco!
- Tohle. - Svaž mu nohy.
Bože, to je opravdu špatný nápad.
- Zatracený chlapi. - O tom mi povídej.
Přines tu kravatu.
- Co? - Přines tu kravatu!
Dělej, nacpi mu ji do pusy.
To je blbost...
Danieli, nevíš...
- Zavři ty dveře, pro Krista! - Zavři, zavři!
Co se to tu děje? Kdo je tohle?
- Má křeče. - Má záchvat.
Opravdu? Jo, mám u sebe vlastně nějaké valium. To by mohlo pomoct.
Jo, dej to sem. Dej to sem.
- Kolik? - Já nevím...
- Hrst. - Opravdu?
No tak... Ještě jedna.
Do pusy.
To bude dobrý.
- Neviděli jste malou... - Zavři ty dveře!
Řekl jsem ti, abys zamkl ty blbý dveře!
Řekl jsi, abych je zavřel.
- Co se děje? - Má křeče.
Křeče?
A proč je svázaný?
- A čím vás vydírá? - To není důležité.
Jak to myslíš, že to není důležitý?
- Věřte nám, není to dobrej chlap. - A co s ním budeme dělat?
- Co s ním budeme dělat? - Nevím.
- Jak to myslíš, že nevíš?! - Nekřič.
To valium musí působit.
- Valium? - Jo, našel jsem to valium.
Pár jsme mu jich dali, aby se uklidnil. Díky.
Do prdele.
- Co? - Do prdele!
Co?
Věc se má tak...
- To není valium, to je LSD. - Co?
Simon si je náhodou vzal a proto se chová jako cvok.
Proč to máš u sebe?
- Byly pro kámoše! - Počkej chvíli. Říkáš že Marthin
přítel, co povalil rakev, měl jen jednu tuhle tabletu?
- A tys mu jich dal kolik? - Pět.
Ale za to já nemůžu.
Chudák, neměli bychom zavolat pohotovost?
Jsi blázen? A co bychom jim řekli?
Že jsme do něj násilím nacpali drogy?
A co se mu stane? Umře?
Ne.
To si nemyslím.
Danieli?
Roberte?
Jen chvilku, mami.
- Musíme jít ven. - Vy dva tu zůstaňte a hlídejte ho.
Jak ho hlídat. Co jako máme dělat?
Jen se postarejte, aby neutekl. A zamkněte za námi dveře.
- Co se děje? - Reverend Davis s vámi chce mluvit.
Nemohli bychom už začít s obřadem? Já tu mohu být jen do tří.
- My si jen potřebujeme promluvit. - Dal byste nám ještě pět minut?
Kriste.
Proč jsi mu nedal ty blbý prachy?
Kde je můj čaj?
Co máš za problém?
Ženy?
Žen, ženy, ženy. Já ti o ženách něco povím.
Když jsem byl mladý, randil jsem s nejkrásnější ženou ve vesnici.
Když vešla do místnosti, všichni se na ni podívali. Všichni s ní chtěli šukat.
A ona pochopitelně měla ráda tu pozornost, protože...
Musím se vysrat.
- Nemůžu uvěřit, žes mu dal pět prášků. - Já za to nemůžu.
I kdyby to bylo valium, nemůžeš mu jich dát pět! To nevíš?!
Ne, já nevím nic o valiu!
Ano?
Já potřebuju na záchod!
Nemůžete použít tu v patře?
Jsem na vozíku, ty zasranej debile.
Jak bych se asi dostal nahoru?
Otevři ty dveře!
Chviličku vydržte!
Co uděláme?
Dáme ho za gauč.
Jen hledám klíč.
Sklapni!
Dělej!
Mám ho!
- Zdravím. - Co s váma, lidi, je?
Málem jsem si podělal kalhoty.
Rychle!
Justine, co chceš?
Jen si popovídat.
- Prosím, už zase? - Čeho se bojíš, Martho?
Cítíme to samé, měli bychom být spolu.
Justine, byla to jedna noc, obrovská chyba!
Byla jsem nalitá. Mohl jsi být klidně osel!
- Co má ten chlap, co já nemám? - Třeba je zodpovědný,
starostlivý, inteligentní, je stálý, stačí ti to?
Nedělej, že je to celé moje vina. Já ho nespoutal!
No někdo se o mámu musí postarat!
Já se o ní starám od doby, co jsi zmizel do New Yorku,
aby ses flákal se svejma slavnejma kámošema!
To je hrozný, ty se přes to opravdu nemůžeš přenést!
- Přes co? - Úplně z tebe sálá závist.
Protože setři roky páráš s románem, kterej ani nikdo neviděl!
- A proč by měl, proč? - A to jako počkáš, až budeš po smrti...
- Jo, radši jo! - A pak budeš doufat, že ho třeba vydají?
- Radši, než abych vydával sračky! - To jsou moje sračky a vydává se to!
- A ty jsi ten nejsobečtější... - Danieli?
Danieli? Danieli co se děje? Tohle je pohřeb vašeho otce!
- Teď ne, Jane. - Proč se takhle chováte?
To kvůli tomu bytu, že?
- Co? - Je to kvůli tomu bytu. Ty nechceš odejít, že ne?
- Jane! - Řekni jí to, Danieli.
Říct mi co?
- Jane, pamatuješ si toho chlapa, co jsem ti ukazoval? Toho malýho? - Jo.
No, tak se zdá, že měl románek s tátou.
A teď nás vydírá. Chce 15 000 liber, nebo ukáže všem fotky, kde to dělají...
Dělají sex...
- To je nějakej ujetej vtip? - Jistě, že to není vtip!
Tvůj táta byl gay?
- Dělej, dělej! - Já dělám.
Tak rychle.
Dělej!
Rychle, rychle!
- Pomoz mi, Zvedni mě. - Já pomáhám!
- Chyťte se mě. - Zvedni mě.
- Ježíši Kriste! - Už to bude!
- Rychle, rychle! - Dobře. Ani nevidím, kde je ten záchod.
- Sundej mi kalhoty, sundej je! - Ne! Sundejte si je, já vás budu držet.
Jak to mám udělat, jsem postiženej!
- Kurva, kurva! - Dolů, dolů!
Trenky, trenky! Dělej!
Dělej, dělej! Rychle! Rychle!
- Honem! - Tak dolů! Kousek dolů!
- Už jsem tam? - Já nevím!
- Ano, ano! - Mám si sednout? - Ano!
Tak si sedněte!
- Vydržte! - Už je to lepší.
Můj Bože!
Howarde, co to...
Bože!
Howarde?
Něco, něco, něco... Prosím, ať to zmizí.
- Howarde... - Co?
Co?
Něco jsi vynechal...
Staráš se o hovna na svým obličeji, ale co když nás chytí?
- Myslím, že to mám i v puse... - No tak!
Sáhni na něj...
Jsi v pořádku, chlape?
Zkus to znova.
Kámo?
- Chlape? - Vzbuď ho.
- Kámo... Jak se jmenuje? - Já nevím.
Zkus Phillip.
Phillipe?
Vzbuď ho.
Phillipe, vzbuď se, hochu.
Jsi v pořádku?
Možná to není Phillip. Možná je to jiný jméno.
Štípni ho. Prosím, štípni ho.
Co?
Musí dýchat. Musí dýchat.
Do prdele.
- Je v pořádku? - Ne.
Je tuhej.
- No tak mu budeme muset dát ty peníze. - Ono to není to tak jednoduché.
- Proč ne? - Daniel mu nechtěl zaplatit.
- Takže jsme úplně v prdeli! - Sklapni. Prostě mlč!
Co se stalo?
Omluvte mě.
Zdravím. S dovolením.
Čemu se tak šklebíš, Howarde?
Chtěl jsem vás požádat, jestli byste se nemohli na chvilku zastavit v pracovně.
- Hned jsme zpátky. - Dobře.
Ježíši, co to je? Co se stalo?
- Zavolej strejdu Viktora! - Nemá to cenu.
- Jak to? - Koukni na něj, je tuhej.
- Co jste mu sakra udělali?! - Nic jsme neudělali.
Praštil se hlavou o roh.
- Praštil se hlavou o roh? - Rozbil si hlavu, to se stalo.
To je vážně, vážně zlý. Vážně zlý.
- Co uděláme? - No, já už bych měl jít...
Nikam nejdeš!
Ale já nemůžu jít do vězení. Víte, co by tam se mnou udělali?
- Nemůžu jít do vězení. - Howarde, uklidni se.
Takže...
Nikdo tu neví, kdo tenhle chlap je. Nikdo ani nezná jeho jméno.
- Zřejmě si ho ani nevšimli. - Nevšimli? Vždyť má sotva metr?!
Já jen říkám, že se můžeme zbavit těla, jako když přišel a zase odešel.
Zbavit se těla? O čem to mluvíš? Podívej se na nás.
Co víme o odstraňování těl? Co s ním jako uděláme? Vyhodíme ho do smetí?
Všiml si někdo z vás velikosti strejdovy rakve?
Naznačuješ, že ho máme pohřbít s mým otcem?
Proč ne? On se o tom nedozví, ne?
O to tu nejde!
Ale dává to smysl, Danieli.
Je tu rakev, hrob. Hotovo, vystaráno. Chápeš?
Nebo máš lepší nápad?
Ale no tak. V životě musíš něco udělat, ať je to cokoli, co chceš nejvíc.
Jo, ale možná jsem zjistila, že život není pořád jen o mně, mně, mně.
Možná jsem zjistila, že je něco jiného než já, na čem mi záleží víc.
A ty bys možná měl taky.
No, tak to bylo trochu krutý. Protože mně záleží na tobě.
Ne. Justine, ty se staráš jen o sebe!
O mě se staráš, jen když se to týká tebe. A to je rozdíl.
Ne, to není pravda.
- Martho... - Já už tě nechci nikdy vidět.
- Já tě miluju, Martho. - Ne, Justine, ...
- Ježíši Kriste! - Simone!
Simone, co to sakra děláš?
Vrať se dovnitř a hned se obleč!
- Viděl jsem tě, jak ho líbáš! - Já ho nelíbala, přísahám!
Co to děláš? Jsme na pohřbu, zatraceně!
Já skočím.
- Simone, prosím... - Já skočím hned teď! Přísahám!
Neblázni, Simone. Vzpomeň si, máš v sobě drogy. Tak se uklidni.
Simone, podívej se na mě. Justine, vypadni odsud, kurva!
Já to udělám!
- Simone, podívej se na mě. - Přísahám!
Já skočím! Já skočím! Já skočím!
To nejde a já to neudělám!
Howarde? Jsi tam?
- Do prdele! - Howarde! - Jo?
Schovejte ho do koupelny.
Howarde?
- Sakra! - Co to je?
Howarde, co sakra dělá strejda Alfie na záchodě?
Já zapomněl.
Jak jsi mohl zapomenout?! Co je s tebou?!
Otevři!
- Co je? - Ahoj, Danieli.
- Kde je Howard? - Jsem tady!
Howarde, pojď se podívat. Simon je úplně v prdeli.
- Co se děje? - Nic.
Simon je na střeše. Je úplně mimo a vyhrožuje, že skočí.
- Pro Krista! - Kam jdeš?
Musím ven. Jestli skočí, tak jsem v prdeli.
Počkejte tu.
No tak, pospěš si!
- Simone, ty nikam neskočíš. - Ne, já tě neposlouchám!
Simone, vrať se zpátky!
Simone, pojď dovnitř. Dáme si čaj.
- Ne! - Simone! Simone!
Martho, co to sakra děláš?!
Martho?!
Jdi odtamtud!
- Co se děje. - Zbavíme se toho chlapa, ale potřebuju,
...abys zůstala venku a nikdo nešel dovnitř. - Dobře.
- Kdo to je? - Daniel.
Všichni jsou v zahradě. Musíme to tělo přesunout teď!
Paráda!
Dobrý. Rychle!
Howarde, zůstaň tu. Ať nikdo nejde dovnitř.
Zdravím, reverende. Zdravíčko.
Jak je... Jak se má dneska Bůh?
- S Bohem je legrace, že jo? - Omluvte mě...
Danieli, musíme to udělat.
Chtěl jsem se vás zeptat na náboženství a jak se můžu stát knězem.
Protože jsem vás dnes viděl a jste úžasný. - To mě těší.
Bože, nemůžeme ho nechat takhle.
- No, možná by tohle táta chtěl. - Ty nemůžeš brát nic vážně.
V neděli, je pravda, že...že... víno je sladší?
Nebo ne?
Poslouchejte, promluvíme si o tom později. Já se musím dostat k telefonu.
- Jak to myslíš, že neberu nic vážně? - Já ti to řeknu.
Protože zmizíš na druhý konec světa a sotva si najdeš čas navštívit rodiče.
Protože utratíš poslední peníze za letenku 1. třídy,
i když víš, že mi máš zaplatit půlku pohřbu.
A protože žiješ celej život jako v zábavním parku,
protože se nikdy, nikdy nestaráš o nikoho jinýho, jen o sebe.
Musím udělat něco pro toho narušeného chudáka na střeše!
Já se musím vyzpovídat. Já...
Já mám tyhle myšlenky jak strkám pindíka do mý mámy.
Prosím?
Simone. Tohle je opravdu nebezpečné.
Zůstaň tam.
Nikdy nebudu dost dobrý.
Ne pro tvého tátu. Ne pro tebe.
Nikdy nebudu dost bohatý, dost stylový.
Simone, přestaň říkat tyhle hlouposti a pojď dovnitř!
- Ne! Ty jdi dovnitř! - Pojď se mnou! - Ne! Proč?!
Protože budeme mít miminko.
Co?
Budeme mít dítě.
- Jsi těhotná? - Bez tebe bych to nezvládla.
- Co to je? Promiňte. - Nevím, koukněte se.
Sbohem, tati.
Budeme mít dítě!
Ježíši Kriste!
Podívejte všichni, Simon slezl ze střechy!
Já ho zabiju.
- Už je pryč? - Jo.
Díky Bohu.
Pojď, pojď...
- Děkuju. - Martho!
Martho, otevři ty dveře.
- Díky Bohu, že jsi v pořádku. - Ty idiote! Co sis myslel?
- Chci, aby ses držel dál od mé dcery. - Podívej, tati... - Martho, nech nás.
Tati, my se budeme brát.
- Co? - Budeme se brát.
Martho, nemusíš si toho chlapa brát jen proto, že jsi těhotná.
- To zvládneme, Martho. - Vezmu si ho, protože ho miluju.
- To nemůžeš! - Můžu. To je můj život a moje volba.
A mrzí mě, jestli se ti to nelíbí. Ale tak to prostě chodí.
A řeknu ti ještě něco. Jestli nezměníš svůj postoj,
tak z tebe bude velmi osamělý a zahořklý muž.
Tati.
Drahoušku, teď už opravdu musíme začít. Danieli, viděl jsi strýčka Alfieho?
Do prdele!
Co se tu sakra stalo? Kde je ta mrtvola, co tu vláčíte?
- Neserte mě! Viděl jsem mrtvolu! - Ne, to ne.
Zvedněte mě z toho zasranýho záchoda!
Slyšel jsi to? Čeká dítě.
- Co teď budu dělat, když čeká dítě? - Takže ty ji miluješ?
Jo, ale dokážeš si mě představit, jak vychovávám dítě?
- Ne. - Přesně.
- A co ta tvoje kůže? - Asi to nic není.
Víc mi dělá starost to, že mám hovno strejdy Alfieho v puse.
Byl mrtvý. Proč mě neposloucháte? Viděl jsem ho a byl mrtvý.
Já vím, že jo, strejdo Alfie. Všichni jsme ho viděli. - Ne, ne, ten v koupelně!
Dneska to byla vážně noční můra.
Je to tak vzrušující. Ten pohřeb, je...
A s tím bytem, slibuju, že tam zavolám.
Nějak to uděláme.
- Teď už opravdu musíme začít. - Jistě, začneme.
- Chcete mít rakev na obřad otevřenou? - Ne, ne. - Dobře, tak ano.
Tak, všichni si sedněte. Rychle, jsme připraveni začít.
Pojďte, rychle, rychle!
Dobře!
Rychle! No tak, dělejte, dělejte!
Rychle, rychle, rychle!
Chtěl bych se jménem rodiny omluvit za všechny nepříjemnosti. Doufám,
že jsou všichni připraveni na obřad a Daniel nám řekne pár slov o svém otci.
Do toho, Danieli. Rychle.
Můj otec byl vyjímečný člověk.
Narodil se roku 1938, těsně před válkou. A já nikdy nezapomenu, jak...
Co se to sakra děje?
Někdo tam je!
Já to věděl!
Co sakra děláte v rakvi mého otce!
Edwarde! Ne, ne!
Ty malej prasáku!
Pro Boha!
Můj otec byl vyjímečný člověk!
Možná to nebyl dokonalý člověk, ale byl to dobrý člověk.
A miloval nás!
Vše, co dnes chci, je se s ním slušně rozloučit.
Snad nechci tak moc?
Takže...
Možná...
Možná dělal rád nějaké věci...
Život není jednoduchý, je komplikovaný.
Všichni jsme do něj vrženi, do světa plného chaosu a zmatku.
Do světa plného otázek, ale bez odpovědí. Se smrtí, která číhá za rohem.
Děláme, co můžeme.
To je jediné, co můžeme udělat.
Můj otec se snažil.
Vždy mi říkal, že musíme jít za tím, co chceme od života,
protože nevíme, na jak dlouho tu jsme.
Bez ohledu na to, jestli uspějeme nebo ne.
Nejdůležitější věc je se pokusit.
Rodič může člověka jen správně nasměrovat.
Nakonec musí každý jednat za sebe.
Musíte sami dospět.
Takže až odtud dnes odejdete, tak bych chtěl, abyste si otce pamatovali takového,
jaký doopravdy byl.
Jako slušného a milujícího člověka.
Kéž bychom mohli být tak dávající, štědří a také chápající, jako byl můj otec.
Svět by byl o moc lepší místo.
Ahoj, jak je mámě?
Přežije to.
Dobré na tom je, že to není tak dávno, co měl táta sex.
Požádal jsem ji, aby se mnou jela na čas do New Yorku.
Abyste si s Jane mohli chvilku... vydechnout.
Najít si byt...
Ta řeč byla opravdu dobrá. Opravdu to...
...dělalo dojem. - Díky.
Možná, kdybys měl čas, mohl bys kouknout na můj román.
To bych rád. Jo.
Jsem úplně hotová. Strejda Alfie pořád mele o té mrtvole v koupelně.
Myslím, že je lepší, když tu dnes zůstane na noc.
- Myslíš, že bude v pořádku? - Jo, bude to dobré.
Dala jsem mu valium, aby šel do postele.
Všechno je tu tak debilně zelený!
www.titulky.com